(На поп Т-ев)
Ти можеше мирен, спокоен да бъдеш,дотам да не мислиш, далеч да не съдиш,корав и безчувствен към чужда беда,със каменно сърце и с ледна душа;ти можеше, вместо да браниш народа,да гледаш по-много за твойта угода,канона да пазиш, вода да светиш,да пееш, да ръсиш, да пиеш, да спиш.Сирака, що плаче, скръбта, що се моли,сюрмаха, що турчин ограби, оголи,жената, що вайка на вратня ти там,обляна във сълзи, покрита със срам;момата, що силят туркиня да стане,и брат ти, що гине от кървави рани,и тез, що си дигат напразно гласътда искат защита и правда, и съд;и тия, що гният във влажна затворка,не трябваше в тебе да имат подпорка,когато ти сам си доволен, честит,децата ти пълни, корема ти сит. Ти трябваше, колчем при съдника влязвашне правда да дириш, а евет да казваш;да пъдиш, презираш тоз, който е слаб,на силний да бъдеш покорен и раб,слуга на кир Жека, слуга на Хасана;на корист нищожна, по страст неразбрана,да предадеш даже най-храбрия син,тъй както пред време стори друг единсъс твоето расо и звание свято…1По тоз мъдър начин, със тоя способти щеше да бъдеш най-честният поп,угоден на бога и прав пред агата. —Не щях да те видя, както те видяхсъс вързани ръце, облян в пот и прах,ругаян и каран от сган заптиетакат най-лош престъпник, кат страшен комита.Не щеше да гинеш в тъмницата днес,удавен от скърби, бледен и злочест;да мислиш, о, старче, с душа наранена,как твоята челяд плаче нажалена,да пъшкаш във мрака без мир и без сън,от вериги стряскан, от техния звън;да бъдеш измъчван, бит немилостиво,да чуваш как псуват злобно, нечестиворода ти нещастен и твой сан, и бог,ти може да имаш конец най-жесток!Ти може да свършиш стари си годинивъв някои глухи, азийски пустини,де толкова братя днес душа берътил нощем внезапно, чрез най-люта смрътти тук да издъхнеш в таз влажна мърчина,тъй както умряха двата Миладина;или най-подиря за тежкий си грях,изложен на хули, на позор и смях,да бъдеш кат Левски, дякона юначен,мъченик народен, на въже прикачен!…Но дързай, о, старче, носи; кръста твой!Търпи всичко гордо за народа свой!Както ти, и той е разбит, окървавен.Наший подвиг става по-свят и по-славен,когато еднакво с юноши, децастрадат и се късат старчески сърца;когато кръв ясна еднакво оквасирусата главичка и белите власи:че венеца бива по-пълн с красота,кога й свит от ружи и снежни цветя;че топли молитви до бога п? стигат,Иван Вазов
Пастирят
Жанр:
«Пастирят»
0
1019
1 страница из 2
читать на одной стр.
читать на одной стр.
РЕКОМЕНДУЕМ К ПРОЧТЕНИЮ
Популярные и начинающие авторы, крупнейшие и нишевые издательства
Комментарии к книге «Пастирят», Иван Вазов
Всего 0 комментариев